Lad os lovprise berømte mænd
og vore fædre, som avlede os.
Alle disse mænd
blev æret i deres generationer
og var glorværdige i deres tid.
Vi er samlet i dag, for at takke
for Harold Abrahams' liv.
For at yde respekt til legenden.
Nu er der kun os to tilbage -
den unge Aubrey Montague
og jeg -
som kan lukke vore øjne
og huske de få unge mænd
med håb i vore hjerter
og vinger på vore hæle.
Hotel Carlton, Broadstairs, Kent.
28. juni, 1924.
Kære Mor. Din forkølelse og det dårlige vejr gør mig frygtelig ondt.
Vi har også temmelig dårligt vejr her.
Tak for dine breve. Jeg er ked af, at du og Far er skuffede
over, at jeg lader OL forstyrre min stenografi,
Men hvis du var på min alder og havde chance for at vinde VM i Paris,
ville du være lige så fjollet som jeg er.
Det er meget venligt af Far, at han finansierer mig, trods min tåbelighed.
Det er fantastisk for korpsånden. De fleste af drengene er kommet herned.
- Cricket, Montague, i festsalen. - Nu!
Snyd!
Kom nu, Aubrey, med skrue på.
- Hvad så? - Ikke ude.
Hvad? Det kunne høres helt ude hvor peberet gror!
- Liddell, min tur til at slå. - Jeg rørte den ikke.
- Du hørte mit håndled knække. - Jeg så sgu hvordan den skruede! Andy!
Jeg så ikke noget.
Han er ude, siger jeg. I er alle døve og forbandet blinde.
For Guds skyld, Aubrey!
Det er uretfærdigt!
OK.
Harold er her. Intens som altid.
Som han var vores første dag på Cambridge.
Jeg husker, at vi delte en taxa.
Dem tager jeg mig af.
- Vi ses derinde, Aubrey. - Jep.
Tak.
- Navn. - Vi er nye.
Det ses, knægt. Hvad hedder du?
Abrahams, HM.
- Øverst på listen. Fra Repton. Er det dig? - Ja. Jeg blev student for et år siden.
- Har du været soldat? Frankrig? - Nej. Meldte mig for sent.
Uheldigt, knægt.
Mange af de døde ville gerne have haft del i mit uheld.
Det har du ret i, sønnike.
Velkommen til Caius College.
- Skriv under her. - Tak.
Det er over gården, øverst til højre, op ad trappen.
Tak.
Hvad hedder I forresten?
Rogers. Jeg er portneren, og det er Mr. Ratcliffe, min medhjælper.
Nuvel, Mr. Rogers, Ratcliffe,
man holdt op med at kalde mig "knægt", da jeg modtog min officersbestalling.
- Er det forstået? - Javel, Mr. Abrahams
- Vel forstået. - Mange tak.
Det vil glæde mig, hvis De husker det.
- Vi ses. - Godt.
Og hvad læser din ven så, sønnike?
Juristeri?
Jeg aner det ikke.
En ting er klart.
Med et navn som Abrahams, synger han næppe i kirkekoret, hvad?
- Navn? - Montague.
- Hvad behager? - Montague.
Jeg tager listen over de faldne
og går den igennem.
Navn efter navn, som jeg ikke kan læse,
og som vi, der er ældre end jer,
ikke kan høre uden bevægelse.
Navne, som blot er navne for jer,
den nye årgang.
Men som fremmaner ansigt efter ansigt,
fyldt med ærlighed og godhed,
iver og livskraft
og intellektuelle forventninger.
En generations blomst.
Englands stolthed,
og de døde for England
og alt, som England står for.
Og af tragisk nødvendighed, er deres drømme blevet jeres.
Jeg formaner jer. Gransk jer selv.
Lad hver enkelt af jer opdage,
hvor jeres chance for storhed ligger.
For deres skyld,
for jeres universitets og lands skyld, grib den chance.
Fryd jer over den
og lad ingen magt eller overtalelse lade jer afvige fra opgaven.
Torsdag, 10. oktober, 1919.
Min første dag på Cambridge blev rundet af
med rus-middagen - en overdådig affære.
Rektor gav en bevægende tale,
og jeg afventer ivrigt den egentlige semesterstart.
Rugbyklub, golfforening, tennis,
squashklub, flora og fauna, filateli.
Er dét det hele? Din dovenlars!
- Jeg skal også læse på et tidspunkt. - Prøv ornitologi. Du kan tage en bog med.
Hvordan kan jeg se på fugle, mens jeg læser en bog?
Følg i W.G. Graces fodspor og spil cricket. Er her nogen fra Yorkshire?
Jeg kan ikke ramme en bold med et bræt.
- Abrahams, HM. - Kan du synge tenor?
- Vi mangler desperat tenorer. - Kun under tortur.
- Aubrey. Synger du? - Jeg sang i skolekor, ellers ikke.
Og du, Stallard?
De smed mig ud af sanglege da jeg var lille.
Det er en skam. Vi kan ikke alle have talent.
- Meld også min ven til. - Tag det roligt.
Strålende! Vi øver fra på mandag. Iolanthe.
- Jeg sang alt som dreng. - Perfekt! Du kan være fedronningen.
Hvor var du, da dit land havde brug for dig?
Vi har en pligt, en højtidelig pligt, over for de millioner af unødvendigt slagtede liv!
Nå, godt vi har dig, Stallard.
Gode mellemdistanceløbere vokser ikke på træerne.
Jeg kan ikke stå helt inde for de tider.
De fleste er taget med skolens vækkeur.
Et sekund fra eller til, de ser gode ud for mig.
Har du mødt en fyr ved navn Abrahams? HM Abrahams?
Han vil løbe gårdløbet.
Er det noget særligt?
I alle Caius' 700 år har ingen gjort det.
Hvad gør du?
Tak, drenge. Tak.
Det kundgøres, at HM Abrahams fra Gonville og Caius
formelt har taget udfordringen om gårdløbet op.
Vis dem, Harold!
For de, der ikke er bekendt med reglerne,
vil udfordreren forsøge at løbe rundt om gården,
til og fra et punkt under uret,
inden for det tidsrum, det tager uret at slå tolv.
Distancen er traditionelt anerkendt som 188 skridt.
Sig mig, Abrahams, hvad har du på fødderne? Raketter?
Udfordringen vil blive taget op på første klokkeslag,
- Abrahams, du har ikke en chance! - Gør det for Israel!
Udfordringen vil blive taget op på første klokkeslag.
Udfordreren skal være færdig før tolvte klokkeslag.
Abrahams, din blærerøv!
Vil udfordreren gøre sig klar?
Ham Abrahams. Hvad ved du om ham?
Student fra Repton.
Jøde.
- Hans far er finansmand i London. - Finansmand?
Hvad betyder det mon, undrer jeg mig.
Jeg forestiller mig, at han låner penge ud.
Ja, netop.
Og hvad siger de om sønnen?
Akademisk velfunderet. Arrogant.
Defensiv på grænsen til det stridbare.
Som de uden undtagelse er.
Men dog i besiddelse af en stærk pligtfølelse og loyalitet.
Kan han løbe?
Så stærkt som vinden blæser.
Mine herrer, vil De venligst træde tilbage? Væk fra banen.
Tak.
Mr. Abrahams, indtag Deres stilling.
I fravær af en anden udfordrer,
vil Mr. Abrahamas løbe alene.
Næh nej, Mr. starter!
Deres navn og institution, min herre.
Lindsay. Jeg vil løbe med min ven.
Vi udfordrer i Reptons, Etons og Caius' navne.
- Jeg vidste ikke, at du løb. - Jeg vidste heller ikke, at du gjorde.
En fyr fortalte mig om løbet. Jeg tænkte, jeg kunne skubbe dig af sted.
- Det glæder mig. - Storslået.
Held og lykke.
Mine herrer, gør Dem klar.
Husk nu, på det første klokkeslag.
Kom nu!
Otte!
Ni!
Ti!
- Elleve! - Fortsæt, Harold!
Klarede de det begge?
Det tror jeg ikke.
- Unge Lindsay var en hårsbredde fra målet. - En skam.
Nå, så er det gjort. Og af en Caius-studerende! Du må være stolt.
Den første i syv århundreder.
Måske er de virkelig Guds udvalgte folk, trods alt.
Jeg tvivler på, at der er en hurtigere løber i kongeriget.
Klar.
Parat.
DET SKOTSKE HØJLAND 1920
Han er din bedste ven, Sandy, men han er min bedste bror.
Jeg tænker på ham og ikke på dit velsignede atletikhold.
Han er opsat på at følge i sin Fars fodspor og blive missionær.
Har han ikke travlt nok uden at løbe om kap?
Han er hurtig, Jennie. Du har set ham med en bold i hænderne.
Og jeg har set ham med en bibel i hænderne.
Og jeg ved, hvad der er vigtigst.
Du kan ikke nægte ham chancen.
Få ham på sporet, siger jeg dig.
Sig det ikke, Sandy. Jeg vil ikke høre det.
Eric betyder noget særligt for mig. Han er kostbar.
Jeg vil ikke have hans studier spoleret af alt det kapløb, forstår du?
Sådan. Godt gjort.
Mine damer og herrer, De ved,
at en af fordelene ved at blive berygtet,
selv som ydmyg rugbyspiller,
er at man lejlighedsvis bliver bedt om at give ting væk.
Det siges ofte, at det er bedre at give end at modtage.
Lad mig sige Dem -
det frydefulde udtryk i de små drenges ansigter
var mere værd end at se ti af disse blikpotter samle støv på mit bord i Edinburgh.
Da vi var i Kina, besang min far
altid det lille hjem i dalen.
Men da jeg er født i Østen,
lige som min bror og søster,
fandt jeg det svært at tro på.
Men når jeg ser omkring mig nu -
lyngen på bakkerne -
indser jeg, at han havde ret.
Det er noget særligt.
Tak for den varme velkomst.
Og tak for
at minde mig om, at jeg er, og vil fortsætte med at være,
skotte, så længe jeg ånder.
Hr. provst.
Før De lader Eric gå.
Er det ikke rigtigt, at stævnets hovedløb stadig skal løbes?
Det åbne 200-yard mesterskab.
I følge traditionen er det stævnets sidste løb.
Tror du ikke - hvis vi kan finde noget tøj -
at vi kunne overtale Skotlands bedste wing til at løbe med?
Hvad siger du, Eric?
Klar!
Parat!
Sagde jeg det ikke, Eric? Sagde jeg det ikke?
En smule frisind har aldrig skadet nogen.
Sandy, Guds rige er ikke et demokrati.
Vorherre genopstiller aldrig til valg.
Der er ingen diskussion, ingen drøftelser,
ingen dagsordener om hvilken vej at tage.
Der er ret og der er uret,
én enevældig hersker.
- En diktator, mener du. - Ja, men en velmenende, kærlig diktator.
Så meget for din valgfrihed.
Du har stadig et valg, Sandy.
Ingen tvinger dig til at følge det.
- Ved du hvad dag det er? - Ja.
- Fortæl mig. - Søndag.
Hviledagen er ikke en dag at spille fodbold på, vel?
Nej.
- Står du tidligt op om morgenen? - Min mor vækker mig klokken syv.
Så spiller vi da. OK?
Mr. Liddell, må min far komme med?
Ja da. Bring hele familien.
Jeg giver jer et forspring på fem mål.
Du skal med toget klokken ni.
Der er rigeligt med tid.
Vil du have, at ungen skal vokse op og tro, Gud er en lyseslukker?
Jeg vil gerne udbringe en skål.
Til familien Liddell,
som jeg er heldig nok til at kalde mine venner.
Pastor JD, Mrs. L, unge Ernest,
god rejse tilbage til Kina.
Må årene foran jer blive lykkelige og tilfredse.
For de, som bliver tilbage, må Gud værne dem,
inspirere dem
og føre dem til glorværdighed.
Tak, Sandy. Det var meget pænt.
Jeg regner med, at du nu vil holde dem ude af ballade.
Det vil jeg, Mrs. L. Hvis de går over stregen, skriver jeg detaljerne på et postkort.
De vil kunne læse alt om det, før De kan sige "Marco Polo".
Det vil koste en formue i frimærker.
Bare rolig. Jeg vil beskytte min investering.
Jeg vil styre jer med jernhånd.
Vi må passe på.
Du er en heldig ung mand, Eric.
Du er den stolte indehaver af mange talenter.
Og det er din hellige pligt at bruge dem godt.
Far har ret. Løb, som vi ved du kan, stærkt og sandt.
Din succes kan ikke andet end gavne missionen.
Hvad vi har brug for nu er en muskuløs kristen.
For at få folks opmærksomhed.
Hvor god er du, Eric?
Sandy tror, at han løber for Skotland før månedens udgang.
Efter dét, er himmelen grænsen.
Hvad skal det betyde?
De olympiske lege, måske?
Eric, du kan prise Herren ved at skrælle en kartoffel,
hvis du skræller den perfekt.
Gå ikke på kompromis. Kompromis er djævelens sprog.
Løb i Guds navn
og lad verden træde måbende tilbage.
ATLETIKSTÆVNE - EFTERFULGT AF EVANGELISK MISSION VED ERIC LIDDELL
SKOTLAND MOD IRLAND
DEN BERØMTE SPORTSMAND FRA EDINBURGH UNIVERSITET, ERIC LIDDELL,
VIL TALE KLOKKEN 6 I AFTEN
I kom for at se et løb i dag.
For at se nogen vinde.
Det var tilfældigvis mig.
Men jeg vil, at I gør mere end blot at se et løb.
Jeg vil, at I tager del i det.
Jeg sammenligner tro med kapløb.
Det er svært.
Det kræver viljens koncentration.
Sjælelig energi.
Man bliver opstemt,
når vinderen bryder båndet,
særligt hvis man har væddet på det.
Men hvor længe varer det?
Man går hjem. Måske er maden brændt på.
Måske har man ikke noget arbejde.
Så hvem er jeg til at sige, at jeg tror,
at jeg har tro, trods livets realiteter?
Jeg ville gerne kunne give jer noget mere permanent.
Men jeg kan kun udpege vejen.
Jeg har ingen formel på at vinde løbet.
Alle løber på deres egen måde.
Og hvorfra kommer styrken til at se løbet til ende?
Indefra.
Jesus sagde,
"Guds rige er i dig".
"Hvis I i sandhed søger mig,
skal I finde mig".
Hvis I forpligter jer
til Kristi kærlighed,
er dét måden at løbe et hæderligt løb på.
Tak. Tak fordi I kom.
Det er en pine.
En hjælpeløshed.
Og en vrede.
Man føler sig ydmyget.
Nogle gange sagde jeg til mig selv, "Slap af, du forestiller dig det".
Så opfanger jeg det blik igen.
Opfanger det på kanten af en bemærkning.
Føler en kold tøven i et håndtryk.
Dét er min far.
En litauiskjøde.
Han er fremmed.
- Han er fremmed som en frankfurter. - Og en kosher-frankfurter oven i købet!
Jeg elsker og beundrer ham.
Han tilbeder dette land.
Fra intet byggede han, hvad han troede
var nok til at gøre hans sønner til sande engelskmænd.
Min bror er læge.
Førende på sit felt.
- Hvem er han? - Det er mig med krøllerne, på hans ryg.
Han manglede intet.
Og her er jeg.
Netop ankommet til landets fineste universitet.
Men den gamle glemte én ting.
Hans England er kristent
og angelsaksisk.
Det samme er magtens korridorer.
Og de, som sniger sig ad dem, vogter dem med misundelighed og gift.
Jura er et fag for dig. Du er en sand fortaler.
En sjælden etnisk fordel. Det kaldes kæftens gave.
Hvad så? Smil og udhold det?
Nej, Aubrey.
Jeg vil udfordre dem. Dem alle.
Én ad gangen.
Og løbe fødderne af dem.
Håb om engelsk sprint-sejr.
Fra den udsendte korrespondent.
Ren sejr til Cambridge-stjerne.
Abrahams' hat-trick.
Fra den udsendte korrespondent.
CAMBRIDGE-KVARTET DOMINERER BEGIVENHEDERNE
Bravo!
Bravo, Harold!
DET SKOTSKE ATLETIKFORBUND
SKOTLAND MOD FRANKRIG
4-1 Liddell!
Hvad spørger du om?
Liddell står til at vinde.
Mr. Mussabini, formoder jeg.
Mit navn er Keddie. Oberst John Keddie.
- Jeg er... - Formand for Skotlands Atletikforbund.
Det ved jeg, og det glæder mig, at De ved det.
- Hvordan er benet? - Godt.
Det var et grimt fald.
Enchanté. Held og lykke.
De er selvfølgelig velkommen her.
Men vi har en streng amatør-regel.
Bekymr Dem ikke, oberst.
Jeg er her blot som tilskuer.
Ah, godt. Jeg var sikker på, at De ville forstå.
Nå, i krig!
Jeg håber De vil nyde stævnet.
Stævne? Det må være en spøg.
Jeg har set bedre organiserede optøjer.
Kom så, Skotland!
Mine herrer, klar.
Parat.
Kom, knægt. Kom.
Han klarer det aldrig.
Tror du ikke? Han holder ikke hovedet tilbage.
Kom så, Eric!
Tilbage! Giv ham luft!
Godt gået, Eric, sønnike. Godt gået.
Han får det godt om lidt. Jeg henter hans tøj.
Tag Dem godt af Deres dreng, Mr. McGrath.
Hvis De mister ham, finder De aldrig hans lige igen.
De er ikke den kønneste jeg har set, Mr. Liddell.
Men afgjort den tapreste.
Få ham op. Kom, forsigtigt.
Hold armen omkring ham.
Mr. Mussabini.
Mr. Abrahams, er det ikke?
Så De har rejst 300 mil bare for at se mig?
Dem og Liddell.
Jeg hørte, at I begge var bedst.
Og hvad mener De nu?
Eric Liddell?
Jeg har aldrig set så megen drift, så meget engagement i en løber.
Han løber som et vildt dyr.
Han foruroliger mig.
Det burde han.
Han skræmmer livet af mig.
De skal hjælpe mig med at udfordre ham.
Sig mig, Mr. Abrahams. Er De gift?
Nej. Hvorfor?
Tja,
når den rigtige pige viser sig,
hvordan ville De så føle dem, hvis hun stillede spørgsmålet?
Ser De, Mr. Abrahams,
ligesom brudgommen,
er det træneren, der skal spørge.
Mr. Mussabini,
jeg kan løbe hurtigt.
Med Deres hjælp, tror jeg jeg kan løbe hurtigere.
Måske hurtigere end noget menneske nogensinde har gjort.
Jeg vil have den olympiske medalje.
Nu kan jeg se den.
Den venter på mig.
Men jeg kan ikke få den alene.
Der er et gammelt mundheld i sporten, dreng.
Hvad Gud ikke har givet en løber, kan ingen træner bibringe ham.
Overlad det bare til mig.
Jeg holder øje. Jeg vil observere. Og hvis jeg tror jeg kan hjælpe -
hvis jeg kan se den store præmie -
tro mig, så spilder jeg ikke tiden.
Når vi mødes igen,
vil jeg være den, der trygler.
Vil De så se mig løbe?
Sønnike, hvis du er god nok...
River jeg dig i småstykker.
Tak.
- Sagde jeg det ikke? Er hun ikke dejlig? - Hun er pragtfuld.
Bravo!
Jeg synes det går ganske godt.
Jeg har aldrig set den slags før, men jeg nyder det.
- Hvad med dig, JB? - Jeg har opført bedre stykker selv.
- Kan du huske dem lige nu? - Nej!
Så stenens hjerte er trods alt skrøbeligt.
- Siger du, at Abrahams er forelsket? - Forelsket? Han er hovedløs.
- Han vil ikke lytte til fornuft. - Den stakkels dreng er forelsket!
Han har lige opdaget hende. Jeg har tilbedt hende i årevis.
- Hvor er han forresten? - Han gik for at invitere hende til middag.
- Virkelig? Ved Odin! - I pausen?!
- Tak. Min, antager jeg. - Ah, Harold.
Smukt.
Nå?
- Nå hvad? - Talte du med hende?
Ja.
- Kommer hun? - Ja.
- Til middag? - Ja.
Hendes lillebror er atletik-tosset. Han snakker altid om mig!
Monty, du må hellere tage mit glas. Jeg har på fornemmelsen, du får brug for det.
Undskyld, Monty.
Ja, mange tak, hr.
Ja, selvfølgelig gør jeg det, hr.
Godaften, Miss Gordon!
En triumf, hører jeg.
Hvem var ham fyren dérovre?
The Stars musikanmelder.
- Kedelig gammel støder, ærlig talt. - Men han nød åbenbart forestillingen.
Det tror jeg næppe.
Det siger de altid. Spydighederne skriver de i avisen.
- Lidt ved siden af i aftes, syntes jeg. - Hvad? Du var storslået!
Tak.
En af mine små piger er gået hen og blevet gravid med en gondolør.
Vi måtte sætte hendes dubleant ind i aftes. Trioen...
- Det sædvanlige, Miss Gordon? - Tak, Toffy.
Også til Dem, min herre.
Tak.
Det er Mr. Abrahams. Han er en berømt løber.
Han prøver Deres specialitet for første gang i aften.
- Jeg håber De vil nyde det, min herre. - Det er jeg sikker på, at jeg vil.
Kom nu, prøv det.
Det er Toffys hemmelige blanding,
en slags husets cocktail.
Så du må hellere nyde det.
- Fortræffeligt. - Se, Toffy!
De har vundet Dem en ven for livet.
Må jeg bede om min favorit?
- Til to personer. - Det er mig en fornøjelse.
Hvad har jeg bestilt?
En overraskelse.
- Skål. - Skål.
Nå... den store Harold Abrahams.
Min bror ville være sindssygt misundelig.
Det samme ville min.
Du ser ikke særlig skrupelløs ud.
Burde jeg det?
Min bror Tim siger, at det er derfor du altid vinder.
- Hvorfor løber du? - Hvorfor synger du?
Det er mit arbejde.
Nej, det er fjollet. Jeg gør det, fordi jeg elsker det.
Elsker du at løbe?
Det er mere som en afhængighed. Det er en tvangstanke. Et våben.
- Mod hvad? - At være jøde, tror jeg.
Det kan ikke være dit alvor!
Du er ikke jøde,
ellers ville du ikke spørge.
Pølsesnak!
Folk er ligeglade.
Og det har ikke skadet dig at være jøde.
Jeg er hvad jeg kalder halv-underpriviligeret.
Det lyder klogt. Hvad betyder det?
Det betyder, at de fører mig til vandet, men de lader mig ikke drikke.
Du er sjov gammel fisk, Mr. Harold Abrahams.
Sjov...
men fascinerende.
Jeg vil nøjes med fascinerende.
Livet er ikke så dystert, er det?
Ikke i aften.
Du er så smuk.
Lige som dig.
Grisefødder.
Åh, Gud.
Toget, som ankommer til perron to,
er den Flyvende Skotte fra Aberdeen.
7.30, Mr. Liddel! 7.30 på prikken.
Der er De. Varm te og toast.
Godt.
- Sov De godt? - Som en sten.
Ja. De må have ren samvittighed.
Så langt fra.
- Er vi nået frem. - Ja, hr. Vi er netop nået til King's Cross.
Åh, og her er avisen, med Deres billede i.
Store forventninger fra alle sider.
Virkelig?
- Vær så god. - Mange tak, hr.
Tag den med ro. Der er en time indtil vi smider Dem ud.
- Og held og lykke i eftermiddag. - Tak.
Vågn op. King's Cross.
ABRAHAMS SIGER "JEG ER KLAR"
Ja, Mr. Abrahams. Det er skotten også.
Mr. Abrahams?
Mr. Liddell.
Jeg vil ønske Dem held og lykke.
Tak. Gid den bedste må vinde.
Klar.
Parat.
Usædvanligt.
Harold.
Det er fuldstændig latterligt.
Det er et løb, du har tabt. Det er ikke et dødsfald i familien. Ingen er døde.
Du godeste, kom til dig selv, Harold. Du opfører dig som et barn.
- Jeg tabte. - Det ved jeg!
Jeg var der jo. Jeg så på.
Det var vidunderligt.
Du var vidunderlig.
Han var mere vidunderlig, sådan er det bare.
Da dagen oprandt, vandt den bedste.
Jeg måtte se hvor han var.
Det er grundlæggende. Man kigger aldrig.
Han var foran. Der var intet, du kunne have gjort. Han vandt rent ud.
Tja, sådan er det, Abrahams.
Hvis du ikke kan klare at tabe, er det måske bedst.
Jeg løber ikke for at tabe!
Jeg løber for at vinde.
Hvis jeg ikke kan vinde, vil jeg ikke løbe.
Hvis du ikke løber, kan du ikke vinde.
Ring, når du har tænkt over det.
Sybil...
Gå ikke.
Jeg ved ikke hvad jeg skal gøre.
Forsøg at blive voksen.
Harold.
Du er en stor mand.
Du løb som en gud.
Jeg var stolt af dig. Gør mig ikke til skamme.
Det er ikke nederlaget, Syb.
Eric Liddell er en god mand og god løber.
Det er mig!
Efter alt det arbejde,
Gud ved, hvad jeg skal stile efter?
At slå ham næste gang.
Sybil, jeg kan ikke løbe stærkere.
Mr. Abrahams!
Jeg kan give Dem to ekstra yards.
Charlie Paddock.
Californisk kanonkugle. Verdens hurtigste menneske.
Vinder, 100 meter, OL,
- 1920, Antwerpen. Tid? - 10,3.
Jackson Scholz,
Lynet fra New York.
Finalist, OL, 1920.
Tabte ved at se til højre.
Se, her er målstregen. Ser De?
Paddock springer forbi ham ved båndet.
Det blik kostede Scholz løbet.
- Scholz' hurtigste tid? - 10.3... 4.
Eric Liddell. Tja, ham ved De alt om.
Se på dem.
Tænk dem. Ånd dem.
Jeg vil have, at De ser deres ansigter hver gang De lukker øjnene.
Den flyvende skotte først. Dét gjorde forbandet ondt.
Hvad, Eric Liddell?
Tja, han er ikke noget rigtigt problem.
Han er en god løber, men han må længere ud.
- Han er ingen 100-meter mand. - Han kunne have narret mig!
Ja, han er hurtig.
Men han kan ikke løbe hurtigere, i det mindste ikke i spurten.
Han løber på hjertet. Graver dybt.
En kort sprint løbes på nerverne.
- Den er skræddersyet til neurotikere. - Mange tak.
Nej, jeg mener det. Man kan skubbe maver, dominere dem, men nerver kan styrkes.
Paddock, Scholz og Eric Liddell.
Kom hér et øjeblik, Mr. Abrahams.
Ved De nu, hvorfor De tabte forleden?
Fordi De tog for store skridt.
Blot et par tommer. Se nu...
Mønterne forestiller Deres skridt i 100-meter løbet.
Har De to mønter, Mr. Abrahams?
Nå, måske kan vi finde dem.
Som jeg sagde,
for store skridt.
Sprinterens endeligt.
Hvert skridt er et slag i ansigtet.
Det holder Dem tilbage.
Sådan.
Sådan...
og sådan!
Nu...
Forestil Dem, at De løber på varme mursten.
Hvis fødderne bliver på jorden for længe, bliver de brændt.
Op, op, op. Let, let, let! Let som en fjer.
Parat!
Nej! Ikke bagud med hovedet igen!
Hold det lige! Gør det om.
Ja, sådan!
Hurtigere, kom så!
Overhal bilen! Fortsæt!
Videre! Videre!
Kom nu! Bliv ved, kom nu!
Rytme, Mr. Abrahams, rytme!
Træning, træning, træning. Det eneste jeg hører er træning.
Tror du på hvad vi gør her eller ej?
Se, Jennie, jeg er ked af det.
Jeg blev forsinket. Jeg undskylder.
- Det er alt sammen meget godt, Eric. - Se, jeg sagde undskyld.
Til mig. Det er ikke mig, du har fornærmet.
Alt dit brok!
Herren ville ikke føle sig forurettet over en mistet bus.
Ja, Eric, du nåede ikke bussen. Men hvorfor?
Dit sind er ikke længere hos os, min søn.
Det er fyldt med kapløb og medaljer og skridt.
Du er så optaget af det, at du ikke kan stå stille.
Jennie!
Bliv ikke så ophidset.
Jeg bliver ophidset, Eric.
Jeg er bekymret for dig.
Jeg er bekymret for hvad det kan gøre ved dig.
Mr. Liddell. Vil De skrive under her?
Selvfølgelig.
Vælg en pen.
- Vær så god. - Tak.
Kom, Jennie, lad os gå en tur. Jeg har noget at sige.
Det er noget af et syn, hvad, Jennie?
Auld Reekie. Det bliver trist at forlade stedet.
Jeg har truffet min beslutning.
Jeg tager tilbage til Kina.
Missionsselskabet har godtaget mig.
Åh, det glæder mig sådan!
Men jeg har en del løb at løbe først.
Jennie...
Jennie, du må forstå.
Jeg tror, at Gud skabte mig med et formål.
For Kina.
Men han skabte mig også som løber.
Og når jeg løber... mærker jeg hans glæde.
At give det op ville være at spotte ham.
Du havde ret.
Det er ikke bare sjov.
At vinde er at ære ham.
Jennie...
Jeg skal afslutte studiet.
Så meget arbejde.
Og så er der Paris.
De olympiske lege.
Jeg kan ikke klare det hele.
Jeg beder dig tage dig af missionen alene
indtil da.
Vil du gøre det for mig, Jennie?
Andy, jeg har mistet ham.
Jeg kan ikke nå ham.
Du vil nå ham, gamle tøs. Det vil du.
Han siger, han må rense sit sind fra mig.
Han kan ikke elske mig og sige sådan.
Syb.
Verden er imod ham. Det tror han i det mindste.
Nu har han en chance for at bevise sig selv.
Han kan hverken se eller høre videre end det, end ikke dig.
Jeg ved, det er svært, men du må bare prøve at forstå.
- Hvorfor skulle jeg det? - Fordi det er ham, du vil have, er det ikke?
Hvad med dig?
Og Stallard og Aubrey?
Du er stadig den samme. Chancen er der også for dig.
Til at være blandt de hurtigste, men ikke dén hurtigste.
Den hurtigste mand nogensinde.
Far lærer aldrig, hvordan man gør det.
Det er udødelighed.
Tænk blot på hvad det betyder for en mand som Harold.
Tja, for mig er det hele en spøg. Det har jeg ikke brug for.
"Smid bekymringerne bort" og alt det dér.
Men for Harold handler det om liv og død.
- Så det eneste jeg kan gøre er at vente. - Det er jeg bange for.
Og bede som besat til at han vinder!
Og hvis ikke?
Gør dig ingen bekymringer, gamle tøs.
Jeg har aldrig set en mand så forelsket som vores Harold.
Jeg er en smule misundelig.
Åh, Andy.
- Deres parasol, Miss Gordon. - Tak, Mildred.
Held og lykke i aften.
Han er et forbandet fjols!
Jeg troede altid irerne havde heldet med sig!
- John, Savoy teatret. - Ja, min herre.
Fremragende.
Mildred, vil De hente mine pigsko?
Klar, min herre!
Coote, hvis jeg spilder blot en dråbe, vil jeg vide det.
Røre men ikke spilde?
Livet glider forbi, Abrahams.
Livet glider forbi.
Men vort gode gamle universitet tilbyder en sjælden trøst.
I umådelig grad, hr.
Kan jeg tage det for givet, at De vil være dybt ked af at opdage
at Deres adfærd eller handlinger fremkaldte sorg hos universitetet?
Selvfølgelig, hr. Det ville jeg så afgjort.
Godt. Jeg var sikker på det.
Her på Cambridge har vi altid været stolte over vor atletiske kunnen.
Vi tror, vi har altid troet, at idræt er uundværlig
i fuldbyrdelsen af en engelsk uddannelse.
Den er karakterdannende.
Den avler mod, ærlighed og lederskab.
Men mest af alt en uanfægtelig loyalitetssans,
kammeratskab og gensidigt ansvar.
- Er De enig i det? - Ja, det er jeg.
Jeg er bange for, at der i universitetets hjerte er en voksende mistanke -
og jeg siger dette uden på nogen vis
at fornægte Deres bedrifter, som vi alle glæder os over -
at De i Deres iver efter succes
måske har tabt visse af disse idealer af syne.
Må jeg spørge hvilken form denne illoyalitet, dette forræderi, tager?
- Åh, det er næppe forræderi. - Ordet sorg blev nævnt.
Det siges, De har en personlig træner.
Ja, Mr. Mussabini.
- Er han italiener? - Af italiensk herkomst, ja.
- Javel. - Men ikke helt italiensk.
- Det er en lettelse at høre. - Han er halvt araber!
Kan vi gå ud fra, at denne Mr. Mussambini er ansat af Dem.
Sam Musabini er den fineste, mest avancerede,
klarttænkende atletiktræner i hele landet.
Det er mig en ære at have hans opmærksomhed.
Ikke desto mindre er han professionel.
Hvad ellers? Han er den bedste.
Ja, men dér frygter jeg, at vore veje skilles, Mr. Abrahams.
Forstår De, universitetet mener, at amatøridræt
er det eneste, som kan give tilfredsstillende resultater.
Jeg er amatør.
De bliver trænet af en professionel.
De har antaget en professionel holdning.
I det sidste års tid, har de koncentreret Dem om at udvikle Deres egen teknik,
i en ihærdig jagt efter personlig ære, vil jeg antyde.
Det er ikke en politik, der fordrer dannelsen af korpsånd.
Jeg er Cambridge-mand først og sidst.
Jeg er engelskmand først og sidst.
Hvad jeg har opnået, og hvad jeg har til hensigt at opnå, er for min familie,
mit universitet og mit land.
Og jeg modsætter mig bittert Deres antydninger.
Er Deres mål ikke at vinde for enhver pris?
Ikke for enhver pris. Jeg stiler efter at vinde indenfor reglerne.
De så måske hellere, at jeg spillede gentleman og tabte?
Snarere end at spille kræmmer, ja.
Unge mand, Deres tilgang har været, en anelse for plebejisk, om De vil.
De tilhører eliten,
og det forventes, at De opfører Dem derefter.
Tak
for Deres gæstfrihed.
Det har været en yderst oplysende aften.
God aften til Dem, min herre.
De ved, mine herrer,
at De higer efter sejr, ligesom jeg.
Men opnået med gudernes tilsyneladende skødesløshed.
De besidder skolegårdens forældede værdier.
De bedrager kun Dem selv.
Jeg tror på forfølgelsen af fuldkommenhed...
og jeg bærer fremtiden med mig.
Nå, der kom semitten frem i ham, Hugh.
Han dyrker en anden gud.
En anden bjergtop.
Harold! Harold! Vi er med.
Os alle! Dig, Henry, Andy og mig, vi er alle med!
100 og 200 til dig, 400 og forhindringsløb til Andy,
milen til Henry, og jeg fik hækkeløb.
Paris, her kommer vi!
Eric Liddell er også udvalgt.
Rivaler under samme flag.
Din chance for revanche.
Jeg kan ikke vente.
Velkommen til Dover, Lord Birkenhead.
Lord Birkenhead, er amerikanerne så veltrænede,
at de vil svabe gulvet med vore drenge?
Det er en kendsgerning, at amerikanerne har forberedt sig godt,
nogle vil mene for godt, til at opnå succes.
Men vi føler at vi måske, på vores ukomplicerede måde, er deres ligemænd.
Tror De det britiske hold har en chance
mod amerikanske atleter som Charlie Paddock eller Jackson Scholz?
I amerikanere har en række mænd, som anses for verdens bedste,
men denne dyst er i Europa, ikke i USA’s forfinede klima.
Parisiske betingelser er givet mere robuste,
mere krigeriske og sandelig mere overlegne.
Lord Birkenhead, er amerikanerne så veltrænede,
at de vil svabe gulvet med vore drenge?
Mine herrer, Abrahams, Liddell og Lindsay...
Vi har mænd, som kan få dem til at løbe for alle deres penge.
Eric!
Sandy! Du er vel ikke kommet hele vejen fra Skotland bare for at se mig?
Nej. Jeg er kommet for at tage afsked med mig selv.
Kom, ellers mister vi båden.
Mr. Liddell! Hvad tror De Deres chancer mod Abrahams er?
Jeg vil gøre mit bedste. Jeg kan ikke gøre mindre.
Mr. Liddell!
Hvad med kvalifikationsløbene på søndag?
- Hvad sagde De? - På søndag!
Tror De, De kan slå amerikanerne?
Dér er Mr. Abrahams! Dér er han!
- Mr. Abrahams! - Undskyld, jeg har ikke tid...
Hej, Jeremy.
- Gilbert og Sullivan vil vinde. - Mange tak.
- Harold! - Sybil.
- Jeg kom for at ønske dig held og lykke. - Det glæder mig.
Jeg forstår. Det skal du vide.
Jeg er her, når du kommer tilbage.
Skynd Dem, Mr. Abrahams. Skibet sejler snart!
Jeg må af sted. Vi ses om tre uger.
Farvel.
Pas på trinet, min herre. De skulle gerne nå frem i ét stykke.
- Hvornår fandt du ud af det? - Læste du ikke morgenaviserne?
Kvalifikationsløbene til 100'eren er på søndag efter åbningsceremonien,
semifinalerne og finalen er et par dage senere.
Det er bare et kvalifikationsløb.
Gør det den store forskel?
Ja.
Ja, det gør så.
Og selv om fristelsen måtte være der
til at fremvise Deres nyerhvervede stads i Paris' gader -
hvis ikke gaderne byder på nok fristelser -
vil jeg på vegne af den olympiske komité henstille til
at de sparer på Deres pragtfulde klæder,
i det mindste indtil efter åbningsceremonien.
Lad mig minde Dem om,
at De er de udvalgte få.
De udgør uden tvivl
den stærkeste atletiske styrke, som nogen sinde har forladt disse breder.
De står over for verdens bedste -
brune og gule, hvide og sorte,
unge og ivrige som Dem selv,
letfodede og lemmestærke
fra hver civiliseret nation på klodens overflade.
Jeg tvivler ikke på,
at De vil handle med ære og... med udmærkelse.
Jeg ønsker Dem alle held og lykke.
Dit sind er ikke længere hos os.
Det er fyldt med spurten og løben og medaljer og skridt.
Du er så optaget, at du ikke har tid til at stå stille.
Jennie, Jennie! Hids dig ikke op.
Det ophidser mig, Eric. Jeg er bekymret for dig.
Jeg er bekymret for hvad det kan gøre ved dig.
- Ved du hvad dag det er? - Ja. Søndag.
Hviledagen er ikke til at spille fodbold på, vel?
Det er et frygteligt skridt De tager, Liddell.
Hele Storbritannien vil se Dem.
Jeg ved ikke, om de vil kunne forstå.
Jeg er ikke sikker på, at jeg forstår.
Det er jeg heller ikke.
I de sidste tre år har jeg helliget mig kapløb,
bare for at være ombord på dette skib.
Jeg opgav rugby.
Mine studier har lidt under det.
Og jeg har såret et kært menneske dybt.
Fordi jeg sagde til mig selv,
at hvis jeg vinder, vinder jeg for Gud.
Og nu sidder jeg her og ødelægger det hele.
Men jeg må gøre det.
Det ville være mod Guds lov at løbe.
Jeg tog fejl.
Min dreng - som landet ligger, skal du ikke løbe.
Men indstil skydningen et stykke tid, Liddell.
Overlad det til mig.
Sig intet. Vent til vi når til Paris.
Jeg vil tale med franskmændene.
Jeg har visse overtalelsesevner,
og vi kæmpede sammen i krigen.
De skylder os en tjeneste.
Jeg forstår ikke.
De er ikke særligt principfaste, frøæderne.
Men, når de står over for et standpunkt som Deres,
ved man aldrig.
Jeg kunne måske nå igennem.
Jeg kunne muligvis overtale dem.
Franskmændene?
Hvad kan de gøre?
Flytte dit forbandede løb, selvfølgelig.
Godnat.
Godnat, hr.
Mor, gid du kunne se den vidunderlige stemning, nu vi har forladt England.
Harold på klaveret, med hans elskede Gilbert og Sullivan.
Vi ler og slapper af, sludrer om alt andet end at løbe.
Vi er her for Storbritannien og vi ved det.
Jeg er her for dig, Mor.
Dig og Far. Jeg håber I er stolte.
Der er ikke én iblandt os,
hvis hjerte ikke er ved at briste over alt det vi efterlod.
"Amerikanske mestre ankommer til Frankrig".
Der er Paddock.
Charles Paddock.
- Der er Fitch. - Min gud!
Og der er Scholz.
Ja, det er så sandelig Scholz.
Mere min størrelse. En smule lille.
10,4.
Det er noget af en mundfuld, hvad, Harold?
Et slag at udkæmpe, ikke?
Charles H Paddock
og Jackson Scholz.
De hurtigste mænd i verden.
Skub til!
Sådan, det begynder at ligne noget!
Et, to! Et, to! Et, to!
Kom så!
Fortsæt sådan, kom så!
Hej, Scholzy!
- Held og lykke, Andy. - Held og lykke, Harry.
Monty.
Deres Kongelige Højhed, lad mig præsentere.
Mr. Tom Watson fra New Zealand.
Goddag. De er rejst lang for at deltage.
Jeg er fra Oxford. De skrev efter mig.
De mente, at siden jeg var herovre, kunne jeg lige så godt deltage.
- Det er økonomisk. Men kan De løbe? - Jeg vil gøre et forsøg.
- Det er den rette ånd. Held og lykke. - Mange tak, Deres højhed.
Den kongelige velsignelse, ikke mindre.
- Fyren er uvurderlig. - Hørt, hørt! Henrik V. Og alt det.
Protokol, Monty. Protokol.
Han er her for at vise os hvad vi må - og endnu vigtigere, hvad vi ikke må.
Jackson Scholz. Goddag.
Jeg er Eric Liddell.
Nå, vi har hørt en del om Dem.
Undskyld mig.
Jeg var bange for, at De ikke var kommet.
Det er jeg desværre.
Godt. Det vil være godt for Dem.
At komme lidt ud af Dem selv.
Kronprinsen vil gerne møde Dem.
Nej.
Nej. Nej.
Det ville ikke være rigtigt.
Liddell... han er Deres fremtidige konge.
Nægter De at trykke hans hånd?
Går Deres hovmod så vidt?
Mit hovmod når nøjagtigt så langt som min samvittighed befaler.
Godt.
Lad os håbe det er klogt nok til at give Dem manøvrerum.
Fint.
Strålende. Jeg fører Dem til ham nu.
Deres Kongelige Højhed, lad mig præsentere Mr. Eric Liddell.
En fornøjelse, Liddell. En fornøjelse.
Jeg så Dem spille for Skotland.
Du scorede et pat mål langt ude fra.
Ja, det gjorde jeg vist, ja.
Godt endeligt at have Dem begge på samme hold.
Strålende indsats af Lindsay, synes De ikke?
- Han gjorde det godt. Det gjorde han. - Et eksempel for os alle.
Eric, lad mig præsentere hans nåde, hertugen af Sutherland,
formand for vort OL-forbund?
- Goddag. - Og vor formand, Lord Cadogan.
Tag plads.
Gør Dem det bekvemt.
Cigar?
Åh, nej, selvfølgelig ikke. De drikker heller ikke.
Det er en viljestærk ung mand, De har for Dem, mine herrer.
Lord Birkenhead har oplyst os om Deres holdning til
deltagelse i 100-meter kvalifikationen, Liddell.
Eller er der snarere tale om ikke-deltagelse?
Ja, det er det.
Vi blev også rådspurgt om hvordan vi burde henvende os til franskmændene.
Af alle folk, kan vi ikke gå til frøæderne med hatten i hånden.
Det kommer ikke på tale.
Det handler om national stolthed. Som patriot, forstår De sikkert.
Jeg må sige, at jeg fandt forslaget upraktisk.
Hvorfor fanden sagde De det så ikke?
Som atlet sparer man på kræfterne.
Jeg ville løbe. Jeg var desperat nok til at prøve alt.
Nå, da vi blev klar over alt dette,
besluttede vi at have en lille sludder med Dem,
for at se om der findes en måde at afhjælpe situationen på.
Der er kun én løsning.
Det er, at denne mand skifter mening og løber.
Udtal ikke selvfølgeligheder, Cadogan.
Vi må udforske måder til at hjælpe denne unge mand nå den beslutning.
Jeg er bange for at det er umuligt.
Jeg løber ikke på hviledagen, og det er mit sidste ord.
Jeg ville bekræfte det hos Lord Birkenhead i aften,
før De indkaldte mig til denne inkvisition.
Vær ikke uforskammet, Liddle.
Uforskammetheden er hos de, der forsøger at få en mand til at fornægte sin tro.
Tværtimod, Liddell. Vi henstiller til Deres tro.
Troen på fædreland og konge. Deres loyalitet over for dem.
Hørt, hørt. I min tid kom kongen først og Gud næst.
Og den sidste krig understregede det bittert.
Gud skabte lande. Gud skabte konger
og de regler, de regerer efter.
Og reglerne siger, at hviledagen er Hans.
Og jeg har til hensigt at opretholde det.
Mr. Liddell.
De er et barn af Deres folk... som jeg.
Vi deler en fælles arv, et fælles bånd, en fælles... loyalitet.
Til tider bliver vi bedt om at ofre os
I loyalitetens navn,
og uden ofre er vor troskab værdiløs.
For Deres vedkommende,
er dette et sådant tidspunkt.
Min herre...
Gud ved, at jeg elsker mit land.
Men dét offer kan jeg ikke bringe.
Kom ind!
Deres Kongelige Højhed... Lord Lindsay.
Deres Højhed, Cadogan. Mine herrer.
Undskyld jeg sådan buser ind.
Kendsgerningen er, at jeg er fuldt klar over Erics dilemma.
Jeg tænkte, at jeg måske kunne foreslå en mulig løsning.
Gør det.
Ja.
En anden dag, et andet løb.
Hvad fanden skal det betyde?
Det er faktisk meget enkelt.
400-meter løbet. Det er på torsdag,
Jeg har allerede min medalje.
Så hvorfor lader De ikke Eric tage min plads i stedet?
Det er en strålende idé.
Kan han skifte løb med så kort varsel?
Det er op til komitéen.
Vi udgør komitéen.
Jeg synes det er en god idé.
David?
Alle de, der er for, sig "ja".
Ja.
Liddell?
- Andy, jeg... - En fornøjelse, gamle dreng.
Bare for at se dig løbe.
Ja.
Nå, så er det afgjort.
En vanskelig situation, George.
Gudskelov for Lindsay. Jeg troede knægten havde overvundet os.
Han havde overvundet os, FE.
- Og gudskelov for det. - Jeg er ikke helt med.
Knægten, som du kalder ham, er en mand med principper
og en sand atlet.
Hans hurtighed er blot en forlængelse af hans liv, dets kraft.
Vi forsøgte at afskære hans løb fra ham selv.
For hans lands skyld, ja.
Ingen sag er det værd, FE.
Mindst af alt skyldig national stolthed.
ATLET: "JEG VIL IKKE LØBE På EN SØNDAG!"
GUD FØR KONGE
SKOTTE LØBER FRA 100-METER'EN
Lindsay gør plads til Liddell.
400 meter til skotten, som hoppede af.
"En snert af fanatisme", siger arrangør.
"En principfast mand", siger ærkebiskop.
"Vi bør være stolte".
- Så dét er altså det olympiske stadion. - Ja, det er, Sam.
Lige så godt som at være derinde, ikke?
Bedre! Særligt da jeg er persona non grata.
Ja.
Det er flot, Mr. Abrahams. De har gjort et godt arbejde.
Hvis ikke vi vinder nu, vinder vi aldrig.
Har jeg det hele, Sam? Alt hvad De har brug for?
Ja.
Nu venter vi bare til på søndag.
DEN SKOTSKE KIRKE
Teksten er fra Esajas, kap. 40
Se.
Folkene er som en dråbe i spanden
og de tælles som støvet på en vægt.
I Hans åsyn er alle folkene som intet.
For Ham tæller de for mindre end intet
og forfængelighed.
Han gør fyrsterne til intet.
Han gør jordens dommere forfængelige.
Ved du det ikke?
Har du ikke hørt,
at den evige Gud, Herren,
jordens endeligts skaber
ikke besvimer,
ej heller bliver træt?
Drengerøv!
Det ældste trick i branchen.
Jeg ved det, Sam.
Han giver kraft til de svage,
og til de, der ingen kraft har
forøger han den.
Men de, der tjener Herren
skal forny deres kraft.
De skal stige op
med vinger, som ørne.
De skal løbe
og ikke blive trætte.
De skal gå
og ikke besvime.
Husker du da vi først mødte hinanden, gamle ven.
Vi delte en taxa.
Du fik mig til at føle mig som
en ældgammel, bebyrdet, sur...
Endda overlegen.
Det var mit livs fejlberegning.
Du, Aubrey,
er min mest fuldkomne mand.
Du er modig,
barmhjertig,
venlig.
En tilfreds mand.
Dét er din hemmelighed.
Tilfredshed.
Jeg er 24 og har aldrig været tilfreds.
Jeg er altid på jagt, og jeg ved ikke en gang hvad jeg jager.
Aubrey, gamle dreng, jeg er bange.
Sam og jeg har arbejdet, skændtes og presset for dette.
Dag efter dag.
Du har set os - leet ad os.
Ude i al slags vejr.
Forrykte.
Og for hvad?
Jeg blev overlegent besejret i 200-meteren.
Så lod jeg Paddock narre mig i semifinalen.
Om en times tid er jeg derude igen.
Jeg vil løfte øjnene og se ned ad banen,
fire fod bred, med ti ensomme sekunder til at retfærdiggøre hele min eksistens.
Men vil jeg?
Aubrey, jeg har kendt frygten for at tabe.
Men nu er jeg næsten for bange til at vinde.
Kære Mr. Abrahams.
Undskyld mig, at jeg ikke kom for at se Dem løbe,
hvor meget jeg end havde lyst.
Jeg tror og håber dog, at De vil vinde
100-meter løbet.
Gå derud, besluttet på at gøre Deres bedste.
Og glem ikke,
fald ned på første skridt.
Varm grundigt op
og lad startpistolen frigive Dem.
Jeg ville bruge de fjedrende gamle sko med seks pigge.
Held og lykke.
Fra Sam Mussabini.
PS. Tag venligst imod amuletten.
Min gamle far sværgede ved den.
Eric, fortryder du ikke, at du ikke er dernede med dem?
Nej.
Ingen tvivl.
Deres Kongelige Højhed, lad mig præsentere Mr. Bowman fra USA.
Mr. Bowman.
Mr. Murchison.
Og Mr. Watson fra New Zealand, som jeg tror De kender.
- Åh, ja, Mr. Watson. Hvordan har De det? - Meget godt, hr.
Godt.
- Mr. Paddock - Åh, Mr. Paddock.
Middag til hele Deres hold, når vi når tilbage til London.
Hvis De vinder, betaler jeg, hvis Abrahams vinder, betaler De.
Det er en aftale.
Gjort.
- Held og lykke til Dem. - Og til Dem.
Mr. Scholz.
Det er vores Harold Abrahams.
- Held og lykke, Abrahams. - Mange tak.
Gør Deres bedste. Det er alt hvad vi kan forvente.
- Held og lykke, Abrahams. - Mange tak.
Kom så, Charlie.
Charlie, Charlie, rah rah rah!
Ned med hovedet.
Pas på første skridt.
Løslad kræfterne.
Harold!
Min søn.
Harold!
Lad ham være. Staklen er færdig.
- Men han vandt! - Netop.
En dag vinder du selv, Monty.
Det er svært at sluge.
Kom ind.
Mrs. Abrahams ringede lige, frøken.
Daily Express. De ringede fra Paris.
Mr. 'Arold. Han vandt!
Hun bad mig fortælle, at han vandt!
Mange tak, Bill.
Åh, det er et kvarter til tæppet går, frøken.
Han gjorde det.
Tak, Matthews.
"Abrahams triumferer".
"Caius College-atlet vinder blåt bånd ved legene".
Som jeg forventede.
Ja, du har altid betragtet dig selv som skruppelløs. Hård.
Lidt at en ener, som mig.
Men i virkeligheden, er du et bløddyr.
Åh, du bekymrer dig.
Om ting, som virkelig betyder noget.
Hvis ikke du gjorde, var jeg ikke kommet i nærheden af dig.
Ved du hvem der vandt derude i dag?
Det gjorde vi!
Dig og gamle Sam Mussabini.
Jeg har ventet 30 år på dette.
Harold!
Det betyder alverden for mig, ved du.
Og hvis det eneste verden kan gøre
er at gå hjem i seng, kan de skride ad helvede til!
For i dag vandt vi,
du og jeg,
og vi har det for evigt.
Så nu er det ude af dit system...
gå hjem til din pige og begynd at leve.
Ja?
Til Sam Mussabini.
Den bedste træner i verden.
Fortæl ham. Få noget mere.
Kom, Sam. Vi går hjem.
400-meter finalen.
Held og lykke. Forvent ikke at se mig før efter løbet.
Hvad er der med ham Liddell? Er han et problem?
Ikke noget problem. Han er en flyver.
Han har allerede løbet to løb. Han dør.
Løb bare til, gutter, og vent.
Efter 300 meter indtræder dødsstivheden.
Du kan trække ham i land.
Held og lykke, Taylor.
- Hold øje med Liddell. - Træneren siger, han ikke er noget problem.
Han har noget personligt at bevise.
Noget folk som træneren aldrig vil kunne forstå.
Undskyld mig.
Jennie!
USA! USA! USA!
Der står i Bogen, "Den, som ærer mig,
vil jeg ære".
"Held og lykke. Jackson Scholz".
Så, hvor kommer styrken fra
til at se løbet til ende?
Indefra.
Kom så, Liddell!
Jennie,
jeg tror Gud skabte mig med et formål.
Men han skabte mig også hurtig.
Og når jeg løber,
føler jeg hans velbehag.
DRENGENE ER HJEMME!
Andy, han gjorde det.
Hvad, gamle dreng?
Han løb fødderne af dem.
HAROLD GIFTEDE SIG MED SYBIL,
BLEV BRITISK ATLETIKS ÆLDRE STATSMAND,
OG DØDE I JANUAR 1978.
MISSIONÆREN ERIC LIDDELL
DØDE I DET BESATTE KINA VED ANDEN VERDENSKRIGS SLUTNING.
HELE SKOTLAND SØRGEDE.
Undertekster: Visiontext
DANISH